Jó napot kívánok!
- Véglegesen visszahozza? - Igen.
Köszönöm.
VISSZA A MAMAHOTELBE
Gyerünk, Stéphanie, kelj fel! Idő van!
Mondtam már, hogy csukd be az ablakot,
mert Hercegnő megszökik.
Nagyon fűtesz, mama, túl meleg van.
Nem, így pont jó. Ugye, hogy így jó, Hercegnő?
Gyerünk, szívem, kelj fel!
Ha első akarsz lenni, fel kell kelned.
- Hány óra van? - Hat.
- Újságot kell venni. - Milyen újságot?
9-re már elkelnek a legjobb állások. Elsőnek kell telefonálni.
De mama, ma már az interneten vannak az álláshirdetések.
Akkor azért kelj fel, hogy az első legyél az interneten.
Jaj, Hercegnő!
Miket nem beszél! Nincs is meleged, persze, hogy nincs.
A macska!
Húzz innen, menj az anyukámhoz!
Köszönöm, mama.
Örülök, hogy itt vagy.
Tudod, bár nem beszélt róla, a papa is volt munkanélküli.
Amikor a bátyádat vártam. Nem volt könnyű.
Egy hónap szorongás volt a munkanélkülisége.
Igen, Egy hónap? Nahát!
Na, mit kérsz?
Van tea, van pótkávé, itt van Léo Nesquikje...
Nem, kávét iszom.
Kávé...
Nincs igazi kávéd?
Ez is igazi kávé! A papa nescaféja volt.
Ha a papáé volt, akkor már lejárt.
Fogyasztható: 2016. július 11. Nem, még jó.
Igyál belőle, biztosan örült volna neki.
Úgy tervezem, hogy pénteken madártejet készítek.
Tényleg? Miért pont pénteken?
Vacsora a nővéreddel és a bátyáddal.
Basszus, elfelejtettem!
- Pedig felírtad. - Nem erről van szó.
Előre látom, ahogy Nicolas órákon át oktat,
Carole meg örül, hogy szarban vagyok.
Ne kezdd megint! Végre valahára együtt vacsorázunk.
Különben is beszélnünk kell La Gravelle-ről. És...
És... más dolgokról is.
- Mit csinálsz? - Kenek magamnak egy kenyeret.
- Késsel? - Inkább villával csináljam?
Nem késsel kell csinálni, szívem, használd a vajazót!
Ne már, mama, csak vajas kenyér...
Lehet, hogy csak vajas kenyér, de akkor is adjunk magunkra!
Jó, akkor a vajazóval vajazom meg a kenyeremet,
és tessék, már vajazok is a vajazóval.
- Kigúnyolsz? - Dehogy!
És? Mi a mai programod?
Össze kell raknom a papírokat a cégnek, az ügyvédnek.
Önéletrajzokat küldözgetek...
Jól van. Tehát délután itthon leszel?
Igen. Miért?
Csak úgy kérdeztem. Hogy hogyan szervezzem a napom.
Várom a felszámoló értesítését, hogy kapok-e valamit,
de addig se munkám, se semmim.
Kaphatok valami támogatást? Nem igazán tudom, hogy megy ez,
új vagyok még a munkanélküli szakmában.
- Az iroda vezetője volt? - Igen. És a kaució?
Vezetőként semmi se jár.
Ezért is kell gyorsan munkát találnom.
- Gyorsan, gyorsan! - Az építészetet elfelejtheti.
Rosszabb, mint a kohászat. Vagy szektort kell váltania.
Miért is ne? Nekem mindenesetre dolgoznom kell.
Ma reggel vittem be valamit. Van itt egy állásajánlat.
Szóval...
"Eseménykövető mobil kommunikációs megbízott."
- Ó, hát ez nagyon jó! - La Joliette-ben.
Remek!
Ez az... az állás...
Mobil kommunikációs megbízotti állás...
Ez az! Hopp, La Joliette. Megvan...
Ez az! Itt van. Szóval...
Görkorcsolyával kell szórólapokat kihordani.
Igen?
Egy telefontársaságnak La Joliette-ben.
- Görkorcsolyával? - Görkorcsolyával.
- Nem. - Ma reggel volt itt egy régész.
Ugyanúgy reagált, mint maga.
Görkorcsolyával? Azzal. Nem.
Őszinte leszek, nem kertelek.
Nem finomkodunk, egyenesen a lényegre térünk.
Már nem annyira fiatal, tele van diplomával, azaz drága,
kiskorú gyerekkel, azaz nem mobilis, nem rugalmas...
Nem szabad hinni a kollégáknak, amikor azt mondják:
"Nem kell ám izgulni így meg úgy, minden elrendeződik."
"Ne izgulj!"
Mert egyáltalán nem fog elrendeződni.
Hacsak nem 20 éves, ragyogó fogsorral és zseniális üzleti tervvel.
Márpedig ön nem ez a típus.
Próbálhatnánk finomabban?
Finomabban.
Semmi sincs veszve, reménykedjünk!
Gondolt már arra, hogy coach legyen? Na, ez a finomkodás.
Mert manapság minden munkanélküliből coach lesz.
Elszúrták, de megtanítanák, hogy legyünk sikeresek.
Sonia!
Sonia! Megkaptad az üzenetemet?
Elmehetnénk este inni valamit. Hatkor végzek.
Mojitóra fel!
Nem lehet, más dolgom van ma este. Szép estét, Michel!
Szabad egy tanácsot, Michel? Felejtse el!
Egy húszassal fiatalabb, maga meg pocakos.
És ez a finomkodó változat.
Mert ha a ruháját, a külsejét és a fülbevalót vesszük...
Csúnya, Michel, le kell szokni róla. Na, szép napot! És reménykedjünk!
- Drágám! - Mama!
Jól vagy? Igen?
- Focizhatok, papa? - Igen, menj csak!
Szia, Stéph!
Nem holnap viszed el?
De, de, csak erre jártam és látni akartam.
- El akarod vinni ma estére? - Nem, nem lehet.
Kismillió dolgom van, úgyhogy...
Mondtam már, ha bármire szükséged van,
alhatsz nálunk, nem gond. Murielt nem zavarja.
Nem is tudom, mit mondjak, tök kedves, köszönöm, de megoldom.
- Most anyámnál lakom. - Ja, értem.
Szia, drágám!
Nagyon szeretlek. Holnap találkozunk.
- Szia, Philippe. - Ciao.
- Te vagy az, Stéphanie? - Igen, én. Kire számítottál?
Na, mi volt a munkaügynél? Sikerült? Találtál munkát?
Mondtam már, ha találok, te leszel az első, aki megtudja.
Nem jött nekem levél?
- Nem, semmi, drágám. Semmi. - Jó.
Ma nem vacsorázom itthon.
Egy építész csajjal találkozom. Hátha tud segíteni.
Az nagyon jó!
- Akkor este nem leszel itthon? - Nem, akkor nem.
- Hány körül jössz haza? - Nem tudom.
Mégis kábé hánykor? Nagyjából...
Éjfél felé. Nyugi, már nagy vagyok.
Nem, éjfél, az jó. Vigyél kulcsot!
Tedd majd fel a láncot, én akkor már alszom!
Igaz, ami igaz, amolyan holtponton vagyok.
Nem tudom, merre induljak. Kicsit...
- Mozgasd meg a kapcsolataidat! - Hát épp ez az. Te vagy a kapcsolat.
- Köszönöm, nem. - Igen, én kérek.
Az én helyzetemben nagy segítség az alkohol.
Igaz barát. Sőt a legjobb barát.
- Kérhetnénk a számlát? - Máris hozom.
Hol is tartottam? Igen, szóval...
Ha van valami terved,
vagy tudnál egy melót...
Tessék.
Vicces, hogy tervekről beszélsz.
Nem tudom, emlékszel-e, három éve karácsonykor...
behívott a személyzetis.
Tudod, amikor kirúgtak. Tényleg nagy szarban voltam.
Meg kellett mozgatnom a kapcsolataimat. És az te voltál.
Felhívtalak, egy csomó üzenetet hagytam.
Karácsony volt, lehet, hogy szabadságon voltam.
Elég sokáig tartott az a szabadság. Nem hívtál vissza.
Vagyis de. A múlt héten.
Sajnálom, Catherine. Nem is tudom, mit mondjak.
Igazad van, disznóság.
- Hagyd, majd én! - Köszönöm.
Küldd el az önéletrajzodat, hátha oda tudom adni valakinek.
- Nem ígérek semmit. - Köszönöm.
- Jó volt! - Igen, jó volt.
Gondolkodtam. Legalább Stéphanie-nak elmondhatnád.
- Nem. És főleg nem Stéphanie-nak. - Mindennap látod.
Nem fogok külön titkokat megosztani a gyerekeimmel.
Mindegyiknek egyszerre mondom el.
- A tablettám! - Mi a baj, édesem?
Elfelejtettem bevenni!
- Biztos szükséged van rá? - A koleszterin tablettámat.
De buta vagy!
Stéphanie!
Na, végre!
- Miért tetted fel a láncot? - Te mondtad, hogy tegyem fel.
- Azt hittem, már alszol. - Éjfélt mondtál.
- Még fél 12 sincs. - Gyors vacsora volt.
- Kinyitod? - Igen.
- Hol voltál? - Sétáltam egyet.
- Fél 12-kor sétáltál? - Szeretek este sétálni.
Az utcán, éjjel, kabát nélkül?
Igen, kabát nélkül. Voltam cserkész, és tudok tüzet gyújtani.
- Jól vagy, mama? - Persze.
Miért kérdezed? Jó éjszakát!
Teperj!
Itt vagy még, Nicole? Kiraktam, hogy "teperj".
Van egy háromszoros értékű betűm, és az R a te "gyúrni"-don.
Három... izé... szorozva tízszer, az 106.
Nem vagyok mázlista, Nicole. Jól játszottam.
Holnap folytatjuk? Most be kell vásárolnom.
Lenyomtam, mint a bélyeget. Verseny scrabble-t játszunk.
Ugyanazok a betűink, telefonon mondjuk be, mit raktunk.
Haladni kell a korral.
Leugrom a Franprix-be. Kell valami?
Igen, munka.
Megkérdezzem tőlük?
Csak vicceltem, mama.
Hú, de kicsípted magad! Kinek?
Nem, nem is csíptem ki magam.
De igen. Mázlista Franprix úr.
- Te lehetsz a legszebb vevője. - Bolond vagy!
Vedd le a láncot a szemüvegről!
Miért? Praktikus, különben elhagyom.
Igen, praktikus, viszont ronda. Úgy értem, öregít egy kicsit.
Ki kéne üríteni a garázst, ki akarom adni.
Már nincs ott a papa autója, legalább egy kis pénz.
Intézed, légy szíves? Köszönöm.
Szívesen.
Hol van?
Nahát, de soká tartott!
Kicsit komplikált most a helyzet otthon.
Mit csináltál? Csináltál valamit...
- Semmit, de tényleg! - Sokkal fiatalosabb vagy.
Csak mert...
- Igen? - Halló, mama?
- Hol vagy? - Vásárolok, édesem.
Nem vásárolsz, felmentél.
Tényleg? Lehet.
- Nem fent van a Franprix. - Hagyd abba!
Nem tudom.
Itt felejtetted a táskát.
Halló? Nem hallak. Nem hallak! Halló?
Veled is előfordult már, hogy elvétetted az emeletet.
Halló?
- Halló? - Halló? Ki beszél?
Én vagyok az, Stéphanie. Szia, Carole!
- Szia, Steph! Pénteken találkozunk? - Szia, Alain! Már akartalak hívni.
Ha elküldök mailben pár dolgot, kinyomtatnád?
Persze. Gondolom, PDF A4-ben.
Nagyon klassz lenne.
Mit csinálsz a mamánál?
Tudod, gáz van a melómmal, meg a pénzzel,
így most a mamánál lakom.
Nem hiszem el! A nővérem anyámnál lakik. Nem is tudtam.
Köszönöm, de nem kell aggódnod. Majd csak jóra fordul.
Ahogy te is mondtad, egészséges vagyok, és ez a lényeg.
- Semmit se mondtam. - Igen, semmit se mondtál.
Totál kivan. Jó, add a mamát!
Nincs itthon, hívd a mobilján.
Próbáltam, tele a hangpostafiókja.
Adjak át neki valami üzenetet?
- Parkolj le, ott van. - Szállításnak fenntartott, nem lehet.
Akkor ott vagy ott, csak gyorsan! Nem igaz, milyen béna vagy!
- Na, tessék, lenyúlták a helyet! - Az rokkant parkoló.
Szóval adjak át valami üzenetet?
Kösz, ne, ha a mamának akarok mondani valamit, a mamának mondom.
Nem a...
- Mondd, hogy hívjon vissza. - Akkor mégis van üzenet.
- Ne kezdd már megint! - Mit ne kezdjek?
Se köszönöm, se légy szíves, és én kezdem?
Pénteken találkozunk.
- Én vagyok az! Én vagyok az, a mama! - Sejtettem.
Nincs kedved ma este egy scrabble-partihoz kettesben?
Hú, de hideg van itt! Levetted a fűtést?
Ilyen nincs! Termosztát van a fejedben?
Visszateszed, édesem, légy szíves?
- Nem jött nekem levél? - Nem.
- Vársz valamit? - Igen.
A döntést az ügyemben, de mindegy, nem vészes.
Nem vészes.
Mit vettél?
Az égből jöttem és a csillagok...
Nem! Ezt úgy hívják, desszert, ami desszertnek lesz.
A mindenit!
Érdekelnek a rövidnadrágos fiúk?
Marie-Claire-t akartam. Eltévesztettem.
Hát igen, eltévesztetted.
Majd visszaviszem. Van ilyen.
Vegyél elő egy poharat!
Jaj, ne! A könyvtári belépőt az interneten kell regisztrálni.
Ott az iPad, amit karácsonyra adtunk. És van hozzá wifi is.
- Nem is használod az iPadet. - Nem.
- Mama, neked csinálom. - Igen, igen.
Gyere!
Kikapcsolnád, légy szíves, a zenét?
Igazából csak egy email-címet kérnek.
Oké, nincs e-mailed. Akkor csinálunk.
Szóval. Jacqueli... Nem, ezt majd utána.
Jacqueline Mazerin kukac gmail...
Jacqueline Mazerin kukac gmail pont com.
Kell egy jelszó. Ez Chacha lesz.
- Jól vagy, csibe? - Nagyon jól. És te?
- Na, mi újság? Minden rendben? - Igen, igen.
Basszus, de meleg van itt!
Túlfűti a lakást. Minden reggel hatkor felébreszt.
- Folyton Cabrelt hallgat. - Áh, Cabrelt!
Semmi bajom vele, de lassan kiütést kapok tőle.
- Csókolom! - Ó! Charlotte!
Maradjon csak!
- Hogy vagy? - Jól.
- Ez az öné. - Nem kellett volna!
Nagyon szép a doboza!
Macaron! Még ilyet! És a koleszterinem?
A sós vajas karamell elképesztően finom.
Nagyon kellemes itt! Jó meleg van.
- Látod? - És nagyon tetszik ez a zene.
Francis Cabrel. Visszateszem az elejére.
Nem, ezt most kikapcsoljuk. Így ni.
Két perc, és befejezünk valamit, aztán mehetünk.
Email címet hozunk létre.
Szóval... ezt is abbahagyjuk.
Szóval Jacqueline Mazerin... kukac gmail pont com.
Szóval... "jelszó létrehozása". Amit könnyű megjegyezni.
- 1664. - Ez jó! Mint a sör.
- Ez a bankkártyám kódja is. - Nem, akkor nem jó.
Nem. Betűk és számok is legyenek.
X 3 7...
B 5...
8 R 2.
Oké, tökéletes.
B H 3.
Oké.
- "Jelszó jóváhagyása". - Igen.
Mondd még egyszer!
Hogy emlékeznék ennyi betűre meg számra?
Akkor legyen a jó öreg 1234.
És írd fel, mert szükséged lesz rá.
- Szóval, Jacqueline Maz... - Várj, lassabban!
Szóval, Jacqueline...
Mint a keresztneved. Azt le tudod írni.
- Szerinted hülye vagyok? - Nem ezt mondtam.
Tényleg furcsán beszél magával.
Utána pedig Mazerin. Egybe, nincs szóköz.
Kukac. Egy kis "a" bekarikázva.
Sok sikert, Jacqueline!
Nem értem.
Pedig sokkal egyszerűbb, mint a bridzs.
- De rosszul magyarázol. - Tényleg rosszul magyaráz.
Szóval kukac. Egy kis "a" így. Ez az! Ügyes!
- Gmail... - Mi van? Milyen mél?
Gmail, G M A I L pont com.
- Pont? Mint pont? - Igen, egy pont.
"T"-vel a végén. Pont.
Nem, mama, nem írod le, hogy pont, hanem pontot teszel. Így.
- Jó. - "Com."
- "Comme"? - "Com."
- Direkt csinálod. - Azt mondod "comme".
Nem. Com, C O M.
Adja ide, Jacqueline, felírom.
Utoljára interneteztem.
Én most levegőzöm egyet, iszunk egy igazi kávét...
Mesélj! Minden rendben Carcassonne-ban?
- Mi van a vendégházaddal? - Csak a gond van vele.
Hol alszol Marseille-ben?
Mert a pradói lakásodat visszamondtad.
Ha gondolod, van egy kihúzható ágy a hálóban.
Nagyon kedves, kösz, de nem.
Köszönöm, Jacqueline, apám egyik unokatestvérénél vagyok.
Kicsi, a világ végén van, de jól jön, amíg Carcassonne elkészül.
- Akkor megyünk? - Menjünk!
Akkor menjünk!
- Szia, kicsim. - Még találkozunk.
Rosszul vagyok attól a vacsorától. Érzem, hogy el fogok lógni.
Nem szép hazudni a mamának.
Viszont klassz, hogy együtt vagytok.
Klassz? Hallod, amit mondasz? Te mennyit vagy anyáddal?
Én egy hétvégét se bírok ki.
- Maximum egy ebédet. - Hát, én ugyanígy vagyok vele.
Bár szemétség, mert aranyos. De két napnál tovább nem bírom.
Nagyon elemében van.
Talán nem is baj, hogy itt vagyok.
Megadod apád neurológusának a számát?
De anyád nem alzheimeres.
Vannak kisebb kihagyásai. De semmi különös, nincs nagy baj.
Minden álmom, hogy legyen egy lakásom az Albertas téren.
Ez tényleg álom, mert kivitelezhetetlen.
Kifejezetten esélytelen.
De jó ez a napsütés! És főleg: ingyen van!
Mostanában csak azt tehetem, ami ingyen van.
Séta az utcán, bukfenc, számolom a galambokat.
- Nincs semmi híred? - Nincs, áll az ügy.
- És a te gondjaid Carcassonne-ban? - Az maga a pokol.
Átvágtak, méghozzá nagyon. A legújabb gáz a telek.
Tiszta agyag. Rohad az egész. Elsüllyed benne a ház.
Ezért aztán minden sokkal többe kerül. Csak az alap 60 ezer.
- Tényleg? - Totál le vagyok égve.
- És a részed, amit kifizettem? - Abból már nincs semmi.
Akkor már adtam volna kölcsön.
- Nem ezért mondtam. - Én sem ezért mondtam.
Igen, itt van a France Football, majd felviszem.
Nem tudok veled vacsorázni, minden este itthon van.
De sütöttem neked sütit... Jól van, majd visszahívom.
Téves.
És visszahívod?
- Ezt most miért mondod? - Téves, de azt mondod: "visszahívom".
Miről beszélsz?
Láttam egy öreget lent a lépcsőházban. Az nem Jean úr?
- Ki? - Jean Laborde. Még itt lakik?
Nem tudom. Talán, nem tudom.
Szimpi volt a lánya, Florence. Kíváncsi lennék, mi van vele.
Gyógytornász Avignonban.
Nemrég tette le a csontkovács vizsgát...
Csak azt mondom, amit hallok.
Mama, tudod...
- A vacsora Nicóval és Carole-lal... - Igen?
Teljesen kiment a fejemből, és már mással vacsorázom.
Egy nagyon fontos pasassal, aki talán tud nekem munkát.
Ingatlanügynök. Vagyis valamilyen ügynök, de a pasas ilyen...
Így viszont...
nem tudok veletek enni. Vagyis kissé bonyolult lenne.
Tedd, amit jónak látsz.
Talán az is megoldható, hogy csak simán találkozom vele.
Talán még praktikusabb is.
Igazad van, ezt fogom tenni. Mindjárt fel is hívom.
Mert így túlságosan bonyolult helyzetbe hozott,
sőt kibogozhatatlan helyzetbe...
Szívem! Elmentem a bridzs-partira Françoise-hoz.
Igen, jó.
Mondtam már, hogy újra férjhez megy?
Nem most halt meg a férje?
Az tavaly volt. Sőt, több mint egy éve.
Ez aztán az expressz gyász! Nem vesztegette az idejét.
Hozzá ne nyúlj a radiátorokhoz!
És ne nyisd ki az ablakot Hercegnő miatt. Köszönöm.
Szép napot, este találkozunk!
Csak azt kérem, hogy felejtsd el a mobilomat. Oké?
- Már megint ő hívott? - Igen.
- Nincs valami más? Ez olyan béna! - Mert nem ismered a sztorit.
Vincent, a karkötős, szakított Rebeccával,
mert azt hitte, besúgó, holott a cigányok a metróból...
informálták Hernandezt.
Aki a Raspail ékszerbolt kirablása után...
feldobta Vincent-t, hogy így védje meg saját magát.
Most Vincent visszament Brazíliába,
ahol koktélbárt nyitott, és újra találkozott Rebeccával.
Az a Rebecca, aki elektromos cigit szív.
Próbál leszokni a cigiről, de baromi nehezen megy.
- ... elfelejtettem. - Hiányoztál, Vincent.
Mondhatom, nem vacakolnak.
Ez csak természetes, örülnek, hogy találkoztak.
- Nem akarsz valami mást? - Nem.
Ha csak öt percet kihagyok, utána nem tudom követni.
Közel vagyok!
Szeress!
Hozom a desszertet.
Szia!
Add a kezed!
Nem, Léo, azt ne edd meg! Tele van pálmaolajjal...
- Maminától kaptam. - Mamina azt csinál otthon, amit akar.
Most viszont...
Jó, egy szeletet. Nem tízezret.
Szia, Chacha. Jól vagy?
Megtaláltam annak az orvosnak a számát anyukád emlékezetkieséseire.
Ja, jó, várj! Várj egy kicsit!
- Elküldöd SMS-ben? - Jó, elküldöm.
- Nagyon kedves, kösz, Chacha. - Oké. Szia, puszi!
- Ne, mama, este nem fog enni! - Magamnak csináltam!
Tudom, hol a kőr dáma.
Jaj, ne, pikk nyolcas!
- Te jössz, nagyi. - Szóval... a káró dáma...
A kőr dáma pedig... hol is van, hol is van? Itt van! Megvan a pár!
Ügyes vagy, mama, emlékeztél rá.
Csak egy pár, nem...
Akkor is jó. Örülök. Jó gyakorlás ez a játék, stimuláló.
- Gyakrabban kéne játszani. - Ha akarod...
Csicsikálj!
Miért vagy szomorú?
Nem vagyok szomorú. Aludj jól, édesem!
Várj, mama, ne kapcsold le, kérdezni akarok valamit!
- Mindig Maminánál fogsz lakni? - Nem, már nem sokáig. Lekapcsolom.
Tudod, hogy Murielnek kisbabája lesz?
Tudom, mondta a papa. Lesz egy öcséd vagy húgod.
Nem akarom.
Márpedig Muriel terhes, nincs sok választásod.
- Várj! Várj! - Nem, most már elég volt!
Nem dőlök be, reggel korán kelünk.
Te örülsz, hogy vannak testvéreid?
Igen. És holnap együtt vacsorázunk.
- Szerencséd van. - Igen, nagyon klassz. Na, alvás!
Gyorsan, Léo, elkésünk! Siess!
Várj!
Mi az, mama?
Semmi... Semmi.
- Nem tudom felhúzni, mama. - Mutasd!
- Ki csinálta ezt a szart? - Csúnya szót mondtál, mama.
Bocsánat, édesem, ne haragudj!
Beakadt, basszus, a rohadt életbe!
Mert... mert nem működik a cipzár.
Megakadt, a rohadt életbe!
Mindegy. Becsöngettek, nem érdekes. Hagyd így, jó?
És délután a papa jön érted.
Puszi, édesem, puszi.
Stéphanie! Pont jókor. Segítenél?
Nem késtetek el nagyon az óvodából?
- Jól vagy? - Csak egy napig volt nálam.
Ez az én hetem lett volna.
Kicsim! Kicsim!
Meg kell főznöm a vacsorát. 7 órát mondtam a testvéreidnek.
Nem felejted el a garázst? Tényleg ki kell üríteni.
Felhívtam a lomosokat, holnap jönnek.
Igen, majd intézem.
És felhozhatnál egy széket is a vacsorához.
Felesleges.
Öt szék van és öten vagyunk.
Nicolas, Carole, Alain, te és én, az öt.
Nem kell több szék.
- Hacsak Carole nem hízott megint. - Ne kezdd megint a húgoddal!
Azért csak hozz fel egy széket. Sosem lehet tudni.
- Ezt hogy érted? - Tudom, mit beszélek.
Nem vagyok még gyagyás.
Hozz fel egy hatodik széket, mert az a biztos.
- Ha kell valaminek vagy valakinek. - Ha akarod...
- Te már itt vagy? - Hát, igen.
- Jól vagy? - Igen.
- Még sose jöttél korábban. - Más a helyzet...
- Jól vagy? - Hát...
Képtelenség itt parkolni. A hajón álltam meg.
- Őrült meleg van itt, nem? - A mama fűt ennyire.
Szeretnék mondani valamit, Nico.
Miért így áll a fényképem a papával?
- Nem tudom. - Na, mindegy...
- Nico? - Itthon van a mama?
- Igen. Azt akartam... - Mama?
- Szia, mama. - Áh, édesem!
Jó, hogy el tudtál szabadulni.
- Ez természetes. Jól vagy? - Igen. Menj, mindjárt jövök.
- Steph! Mik azok a cuccok a szobában? - Az enyémek. Beköltöztem.
- Nem kaptad meg az e-mailemet? - Naponta ötszáz jön.
Csak mert küldtem egy e-mailt. Az iroda befuccsolt, most itt lakom.
- A francba! Az szar. - Igen, szar.
Mondjuk, borítékolva volt. Egyetlen nagy ügyfeletek volt.
Mondtam, hogy több lábon kell állni.
Sose szabad egyvalakinek kiszolgáltatni magad.
Köszönöm. Van kihúzható ágy a szobában, ketten is elférünk.
A vitorlázó haverok béreltek valamit. Ott fogok aludni, úgy egyszerűbb.
- Vitorlázol? - Igen, a Bandoli vitorlások.
És hogy állsz pénzzel?
- Szar ügy, nincs semmim. Nulla. - Értem... Várj!
Ne, nem ezért mondtam, Nico!
- Ne csináld, ez a legkevesebb. - Nem, de én...
Majd...
Ez az én kocsim. Odébb kell állnom.
A fenébe!
- Nicolas! Jól vagy? - Igen.
- Már mész is? - Nem, mindjárt jövök.
- Te hol parkoltál? - Busszal jöttem.
- És azzal hol parkoltál? - Hülye!
Itt vannak az önéletrajzaid, amiket kinyomtattam.
120g-os papírra, úgy jobban tart.
Nagyon kedves vagy! Aranyos vagy!
Ha el akarod küldeni, éppenséggel járok postaláda felé.
Semmibe se kerül. És van neked egy meglepetésem is.
Jaj, ne, tiszta bolond vagy!
Mivel szereted a divatot, biztosan tetszeni fog.
Ismered a sárga és zöld fluo Pilote kiemelőket...
amit a szakmában klasszikusnak hívnak.
Most viszont előrukkolunk egy új színskálával.. Íme!
Pisztácia fluo, tört eper fluo és...
vakond fluo.
- Csúcs! - Igen, igen, csúcs.
Hétfőn lesz a prezentációm, óriási lesz.
Nézheted a YouTube-on.
A YouTube-on? És hogy lehet megtalálni?
Annyit kell beírni, hogy "Alain Bordier, lemosható kihúzó."
"Prezentáció: Pilote Friction, április 22."
"Marco Polo terem, Mercure hotel, Grenoble," és már meg is lesz.
De holnapig egy szót se!
Nagy dobás lesz, nem akarom, hogy kitudódjon.
Azért ne említsem meg csak úgy szőrmentén...
- Nem. - Oké, hallgatok, mint a sír.
Hánykor menjek le?
- Hogy hánykor? - Igen.
Várj csak...
- Csináljunk egy visszaszámlálást! - Jó.
19:15: megisszuk az aperitifet. Keksz, pisztácia, olívabogyó.
Mit kértek? Van Pastis, Mauresque.
Vagy esetleg Frontignan vagy Suze. Jó lesz, gyerekek? Nagyszerű.
Üljünk asztalhoz, hozzátok a poharatokat!
19:30: asztalhoz ülünk.
Előétel: 15 perc. Már 19:45 van.
Ízlik, gyerekek?
Soha nem ettünk ilyen finomat, mama.
Ekkor szóba hozom La Gravelle-t, 20:05-kor leszedjük az asztalt.
Két perc, a desszert már a kocsin.
20:07 van.
20:07 - sajt. 20:20 - desszert.
Madártejet készítettem, azt imádják.
És akkor... elkezdem előkészíteni a terepet.
Papa már nincs itt. A mama mindig a mama marad,
de egyben nő is, mindennel, ami ezzel együtt jár.
Van valakim, szeretném bemutatni. Vagyis nem bemutatni, mert ismeritek.
20:30 van, és te csengetsz.
Ahogy akarod.
Akkor várlak, drágám.
Tudod, Steph, az utóbbi időben jó sok bélyeget ragasztottál.
- Jó sok bélyeget? - Ez egy pszichológiai micsoda.
Mindegyikünkben van belül egy bélyegalbum,
és amikor történik velünk valami rossz, nem mondunk semmit,
csak beragasztunk egy bélyeget.
És amikor tele az album, felrobbanunk. "Burn-out."
Aha!
Ha úgy vesszük, ami történt, lehet akár egy esély is.
- Na, azért az nem. - De, de!
Megismerhetsz egy szenvedélyes valakit,
akit rosszul ismersz: magadat.
Még ennél is messzebb mennék.
Nem véletlen, hogy visszajöttél az anyukádhoz.
Mindannyiunk életében van olyan, hogy érzelmi kapaszkodókat keresünk.
Szükségünk van újra egy menedékre, az anyaméhre,
kicsit úgy, mint a gyereknek az anyja hasában,
ahogy az ondófolyadékban lebeg.
Bocsáss meg, de az magzatvíz.
- Az ugyanaz. - Nem, nem ugyanaz. Az ondófolyadék egész más.
Nahát, nem is tudtam, hogy érdekel a pszichológia!
Csak úgy... Carole szerint nevetséges, de nekem tetszik.
Előfizettem a "Pszichológia" magazinra.
- Ne mondd! - Tájékozódom, szemezgetek.
Bele kéne vágnod. Nem lennél céges pszichológus?
Megfordult a fejemben, de hát marha jó állásom van.
És különben is: "Vigyázz a tükörre és a fülemülékre".
Ahogy az amcsik mondják: "Beware of the..."
Igen, hát ja...
Ne merüljünk bele. Már a tükröt se tudom angolul,
nemhogy a fülemülét... Nem tudom, nem megy.
Tudom a galambot, a fülemüle meg...
Nem, nem hiszem.
Ez Caca lesz.
Halló? Ne hívj többet, mert itt vannak!
- Mi lenne, ha vinnék pezsgőt? - Pezsgőt? Miért is ne? Jó ötlet.
- Szia. - Szia.
- Jól vagy? - Igen.
Szia, édes!
Látom mégis hazamentél és átöltöztél.
- Igen. Miért? - Jöhettünk volna együtt.
Jöhettem volna én is kocsival.
- Busszal több mint egy óra volt. - És?
- Semmi. Több mint egy óra volt. - Mit akarsz? Nyissunk róla vitát?
- Itt van Nico. Találtál helyet? - Szia, Nico.
- Jól vagy, Caca? - Hagyd abba!
Ha már itt laksz... Hogy van a mama?
Bevallom, kicsit aggódom. Akartalak is hívni benneteket.
Fura dolgai vannak. A memóriája kezd...
- Miről beszélsz? - Nem, nagyon jól van.
Akkor minek kérdezitek?
Igen, igen, puszi. Várlak.
- Szia, mama. - Szia, kicsim.
- Várunk valakit? Ki volt az? - Semmi, már nem tudom.
Már nem tudod? Azt mondtad, "várlak".
Igen. Már nem tudom, elfelejtettem. Csak összezavarsz.
- Jól vagy, mama? - Persze, jól.
Még nem végeztem, menj, beszélgess a testvéreiddel!
Mindjárt jövök.
- Milyen tünete volt még? - Van itt minden. Fura dolgai vannak.
Három napja elindult a Franprix-ba...
Gyertek, igyuk meg az aperitifet, mindjárt 19:20. Gyertek!
Nem igaz, elfelejtettem a majonézt a hidegtálhoz!
- Elment az eszem. - Látod?
Szóval elindul a Franprix-ba vásárolni,
eltéved, felmegy a negyedikre,
itt felejti a kocsiját, mindent elfelejt.
Ja, és az éjszaka közepén, zavartan kint kóvályog.
Mázli, hogy azért mindig hazatalál.
- Ez pozitív. - Igen, az.
- El kell küldeni Vernier-hez. - Kihez?
Vernier professzorhoz.
A világ egyik legjobb neurológusa, Alzheimer-szakértő.
Az ötödiken van.
Kérhetek időpontot.
Tilos az idős kort emlegetni előtte,
az "Alzheimer" szó miatt meg ölni is képes. Az tabu.
- Persze, nem vagyok hülye. - Öreg, és ennyi.
Te sosem felejted el a dolgaidat? Rögtön Alzheimer!
Ne izgulj, Nicolas, nem a te gondod.
- Azért jelezném, hogy... - Mit csináltok még?
El kell kezdeni az aperitifet, 25 van.
Van keksz, pisztácia, olajbogyó...
Van Suze, Frontignan, a Pastis elfogyott.
Ez az, mindenkinek Frontignan.
Így, ni.
- Köszönöm, mama. - Köszönöm.
Köszönöm.
- Hát akkor... - Egészségünkre!
- A...
Így ni!
Jól vagytok? Minden rendben?
Igen. Képzeld, Valentine-nak sikerült a...
Remek! Gyorsan, mert, 19:30-kor asztalhoz ülünk.
- Mama, nem sürget az idő. - Ráérünk.
Szeretném, ha ebben a családban néha tartanánk magunkat az időhöz.
- Csak nem ülünk asztalhoz 8-kor! - Az se baj, ha fél kilenckor eszünk.
Mindennek megvan a maga ideje. Az aperitif ideje, a vacsora ideje,
hogy bizonyos dolgokat megbeszéljünk, és hogy esetleg másról is beszéljünk.
Hány óra van? Nálam 27. Mutasd!
Jó, akkor megegyeztünk. Megisszátok és asztalhoz ülünk.
Várj, mama!
Persze, hogy betartjuk a menetrendet, ne aggódj!
Emlékszel a szomszédomra, Vernier-re? Egyszer találkoztunk a liftben.
Hogy emlékeznék már rá?
Hát igen, végül is...
Szóval ez a Vernier professzor nagyon kedves ember.
Remek ember, kiváló, közismert szakember.
Nagyon ismert. Könyveket is ír.
És?
Néha mindenkinél előforduló, apróbb gondokkal foglalkozik.
Az évek múlásával, a fejben... Arra gondoltam, elmehetnénk hozzá.
De jó ötlet!
- Imádnivaló! - Egy angyal.
Hát, hogy imádnivaló-e...
Nem tudja, hol a helye a parkolóban. Mindig az enyémre áll.
Szép egy Alzheimer-szakértőtől!
Mind a kettőnknek a 18-as a helye, csak az enyém a -2-n, az övé a -3-n.
Állandóan a -2-n parkol, elfoglalja a helyemet,
nekem meg le kell mennem a -3-ra. Egy szakértőtől ez...
De kedves. Kedves pasas. Igaz, hogy...
Alzheimer-szakorvoshoz akartok küldeni?
Elment az eszetek?
Semmi bajom, se a memóriámmal, se semmivel.
Minden a legnagyobb rendben.
Nicolas drágám, szerinted szenilis vagyok?
Dehogy! Szerintem nagyon jól vagy.
Látjátok? Na, asztalhoz!
Megcsinálom a majonézt, és jövök. Vigyétek a poharatokat is!
Klassz volt ez a parkolós sztori.
Néha elgondolkozom, mit is keresek melletted.
- A papa helyére ülsz? - Igen. Nem is figyeltem.
- Ideadnád a csekkfüzetet? - Nem. Zavarba ejt.
Azt mondtad, szarban vagy.
Erre való a család, nem?
Megtehetem. Megadod, amikor tudod.
- Mit... 2000 jó lesz? - Nagyon. Klassz!
Ne a számlámra, az zárolva van.
Jó. Amúgy van kilátásod valamilyen állásra?
Nincs. Vagyis van.
Felajánlották, hogy hordhatok szórólapokat görkorcsolyával.
Az klassz! És?
Szerinted?
Egyik meló olyan, mint a másik. Nincs ostoba munka.
Itt meg is állítanálak, ez nem olyan meló, mint a többi, ez egy ostoba munka.
Nem igaz, hogy nincs ostoba meló. Autópályán dolgozni is ostoba meló.
Csirkét belezni egy gyárban, az is ostoba meló. Van egy csomó.
Akkor ne csodálkozzunk a munkanélküliségen.
Két hete Toulonban voltam.
A pasas azt mondta, nem talál embert. Tudod, miért?
Mert az emberek nem akarják elveszíteni a segélyt.
Toulonban? Ja, két hete ott voltál.
Igen, vitorlástalálkozó volt. Pazar!
Elhoztad a függönyt?
Te jöttél kocsival, busszal nem tudtam elhozni.
Hát persze, csak kényelmes legyen. Nézd, mit csináltam miattad!
Kész is.
- Tessék. - Köszönöm.
Mondtam, hogy zárolva van a számlám!
Ja, igen, a variálás... Írok egy másikat név nélkül.
Variálás? Tudod, mit? Hagyjuk!
Ha olyanokról beszélsz, akik visszautasítják az állást,
mondhatnál Stéphanie-t is.
Jók és hasznosak ezek a megjegyzések.
Nem ezt mondtam.
Igenis dolgozni akarok. Városépítő mérnök vagyok. 10 évig tanultam.
- Nem azért, hogy görkorizzak. - A garázsban van a régi görkorcsolyád.
Nem láttam. Amúgy is mindent a konténerbe tettem.
- Mit tettél a konténerbe? - A papa cuccait.
Anya kérte, hogy tegyem rendbe a garázst. Mert kiadja.
Kidobtad a papa cuccait? És ezt egyedül döntötted el?
Micsodát?
Leszámítva két-három gyerekkori rajzunkat...
régi, megsárgult dossziékban...
a gáz- és lakbérszámlák mellett, persze minden frankban...
Ja, nem! Voltak régi tévéújságok is. Merő izgalom!
Nem, nem erről van szó. A papa cuccai az enyémek is.
Illetve a miénk.
Mi döntjük el, hogy megtartjuk-e.
Ti is ugyanúgy kidobtátok volna. Egy halom régi papír.
Minek nekünk régi tévéújság?
Hogy tudjuk, mi lesz a műsor 1983. április 25-én?
Akkor is a papáé volt.
Van, amikor tudni kell kidobni dolgokat.
A papa a fejünkben van, nem a tévéújságban.
Hagyd már a tévéújságot! Tudod, hogy nem erről van szó.
Nem dönthetsz egyedül a papa cuccairól.
Megkérdezed. Ennyi.
Áh, szóval érdekel a család? Ha legközelebb 500 km-t mész,
hajókért, vitorlásokért vagy mit tudom én, miért,
tegyél meg még tízet a mama kedvéért.
És akkor te pakolhatsz el. Jaj, nem, basszus, Mulhouse-ban laksz!
Nem tudsz segíteni. Praktikus Mulhouse-ban lakni.
- A helyedben nem mondanék ilyet. - Oké, jó, hagyjuk!
- Tényleg semmi nem volt? - Az agyamra mentek!
Régi szarok voltak. Mindent kidobtam.
Oké. És mi az a bicikli ott hátul?
A régi szobabiciklije. Megnézem, működik-e.
- A garázsban volt. - Igen. És nagyon nehéz volt.
Akkor nem dobtál ki mindent.
Csak tudni akartam, működik-e.
Az jó, így nem került sokba az a bicikli.
- Ez most mit jelentsen? - Csak azt, hogy...
- Olyan kár, hogy... - A nővéremmel beszélgetek!
Egyszerűen kezeled az örökséget. Elveszed, amit akarsz.
Tudod, mit? Vidd azt a rohadt biciklit!
Legalább nem foglalja a helyet. Cipeld a hátadon!
Legalább nem úgy érzem, hogy megloptam valakit.
Semmivel se vádollak.
Ahhoz képest, hogy ártatlan vagy, nagyon is védekezel.
Ha működik, használd nyugodtan, szerintem jót tenne.
Le vagy szarva!
Mi ez a veszekedés? Nem rontjátok el az estémet!
Majonéz nélkül lesz a tenger gyümölcsei.
Tessék, Nicolas! Kinyitnád az üveget?
- A legdrágább volt a Franprix-ben. - Ha már iszunk, igyunk finomat.
Én is hoztam egy apróságot. Kihúztam a dugót, hogy szellőzzön.
Chateau Angélus. Hubert de Bouard bora,
aki az egyik legkeresettebb borász Bordeaux-ban.
Az unokatestvérével vezetik a családi vállalkozást.
Tavaly több mint 15 millió volt a bevételük.
Jól beszélsz, meghoztad hozzá a kedvem. Tudod a faxszámukat?
Az emberek egyre kevesebb faxot küldenek.
Siessetek, meg kell enni az előételt!
- Sietünk. - Köszönöm.
Előre szólok, hogy pikárdot készítettem.
Kezdjétek el, megforgatom a salátát.
Picard egy családi vacsorára? Érdemes volt 500 km-t megtennem.
- Nem erőltette meg magát. - Sokat fejlődött a Picard.
Ha nem szakad meg a hűtéslánc, nem esik baja az ételnek.
Úgy vélem, a gyász után eljön a pillanat, hogy lapozni kell.
Mert az élet megy tovább,
és új horizontok nyílnak meg előttünk. Az élet regénye több fejezetből áll.
- Vannak benne új kezdetek. - Miről beszélsz, mama?
- Hány óra? - Mindjárt nyolc.
Akkor ezt majd később megbeszéljük. Egyetek, mielőtt kihűl.
Ez igen! Nagyon finom a pitéje, Mamina.
A pikárdok érdeme. Sok munka van benne.
Mármint leginkább az ő munkájuk van benne.
Kiknek? Teljesen egyedül csináltam.
Nem, mama.
Csak az egyik lehet. Vagy te csináltad, vagy a Picard.
- Te csak megmelegítetted a mikróban. - Vagy a sütőben.
- Mégis miről beszéltek? - Nem, mama, nagyon finom.
Csak Picard.
Pontosan. Pikárd fogás, finom és én készítettem.
Nem, mama, megvetted a boltban, kifizetted,
kibontottad a csomagolást, és megmelegítetted.
Emlékszel rá?
Mi van ma veletek? Nem vagytok jól?
Az egész napot a konyhában töltöttem, erre megkapom, hogy megmikróztam.
Ez a legjobb! Nem szeretitek a pikárdiai ételeket?
De. A muszakájuk nagy rajongója vagyok.
Nem, Alain, a muszaka görög. Köze nincs a pikárdokhoz.
Igen, görög, de ők is csinálják.
Például a gazpacho, mama. Te úgy tudod, hogy andalúz,
pedig igazából Picard.
Nektek kéne az a Bigyó úr.
Mind gyagyásak vagytok. Ez "flamiche", egy pikárd lepény.
Egész nap dolgoztam vele, tudom, mit beszélek.
- Ja, hogy ez egy pikárdiai pite! - Igen!
Nem mélyhűtött Picard.
Nem csinálok mélyhűtött ételt ünnepi vacsorára!
Bocsánat, mama! Bocsánat, nagyon melléfogtunk.
Nagyon finom!
Északi étel. Az Amiens-i unokanővérem receptje.
Damien? Furcsa egy nőnek.
- Rose, Amiens-ből, Pikárdiában. - Oké.
De hiszen ismeritek is Rose-t.
- A templom mögött, Hue utca. - Milyen utca?
- Hue utca. - Jó, de milyen utca?
Most mondtam, Hue utca.
Újabban nem fejezed be a mondatokat.
Hát ez egy rémálom! Hue utca.
Mint Robert Hue, a komcsi! Hue utca.
Ja, hogy Hue utca!
Igen, Hue utca. Kimerítőek vagytok. Jöhet a következő!
- Őrület, hogy hasonlítasz a papára! - Tényleg? Gondolod?
Tisztára mint ő. Meg nem mozdulnál.
Ebben tényleg hasonlíttok.
Bocs, de hat órát autóztam, és...
Köszönöm, Alain.
- Finom volt. - Jól is laktam.
Azért mostanában csak ne nagyon kritizáld a mamát.
Ezt most miért mondod? Mert itt lakom? Ugye?
Akkor tisztázzuk,
mert a szobabiciklis beszólás még itt van.
Csak hogy tudjátok: mindenemet elvesztettem.
Mindent. Nem túlzás. A számláimat zárolták.
- Elvették a lakást, autót, nyaralót. - Jó, tudjuk.
Nem kell a képünkbe dörgölni a pénzed.
A képedbe dörgölöm a pénzem?
Akkor is a képedbe dörgöltem, amikor jöhettél Alpes d'Huezbe?
Tudjuk, hogy végtelen nagylelkűségedben hívtál meg.
Főleg ahányszor voltunk nálad.
15 évig minden karácsonykor, az 15 karácsony.
Számolod is? Aki nagylelkű, nem számol.
- És nem is mindig volt jó idő. - Tavaly az volt.
- Kint ebédeltünk. - Nem szólunk bele.
Már megbocsáss, de lehetnél kevésbé kérkedő.
Ne kezdjétek már megint! Nem igaz!
Beszélgetünk. Mert ha már számolunk...
- Ingyen szállásolunk el. - Mi az, hogy ingyen szállásoltok el?
A mamának haszonélvezete van a lakáson,
de hárman vagyunk tulajdonosok.
Neked 1/3, Nicolas és én 2/3.
Kicsit otthon vagy, de főleg nálunk.
Lehetnétek egy kicsit kedvesebbek a testvéretekkel.
Már megszoktam.
Tudjátok, hogy nem maradt semmije.
Elvált. Szinte nem is látja a fiát, és nincs munkája.
40 után képtelenség férjet, munkát találni.
- Csak mi vagyunk neki. - Köszönöm, mama.
Megígéritek, hogy békén hagyjátok?
Igen. Nem bántjuk a kis kedvenced.
Láttátok a Facebookon, amikor egy macska megment egy gyereket?
Két fontos dolgot akarok megbeszélni. Először La Gravelle.
Tényleg! Miért nem költözöl oda?
Cévennes-be költözöm egy vizes házba,
vaddisznókat fogok tartani, és veszek egy szövőszéket.
Befejezhetem? Köszönöm.
Mourrier hívott, hogy beázott a ház,
meg kell csináltatni a tetőt. Küld árajánlatot.
De mivel senki se jár oda,
arra gondoltam, nem kellene-e esetleg eladnunk?
- Nem adhatjuk el La Gravelle-t! - Miért nem? Senki se jár oda.
Ez az, megint helyettünk döntesz.
- Ne csináld, az a családé! - Mégsem Szent Lajos óta a családé.
Apa '95-ben vette, Chirac és nem a keresztesháború alatt.
- Papa imádta La Gravelle-t. - Én is, ha ő ott volt.
Mikor jártál ott utoljára?
Egy csomó emlék köt oda.
Én leginkább a nyirkos lepedőre és a hörghurutokra emlékszem.
Szigetelni kell az összes falat. Annyiba fog kerülni, mint maga a ház.
Miért nem csinálod meg te?
- Persze, nincs is más dolgom. - Hát igen.
- Építész vagyok, nem kőműves. - Ne kezdjétek megint!
- Megyek. 20:30 van. - Az építész a sikeres kőműves.
- Pont időben! - A lehető legrosszabbkor.
Hogy mi? Vajat kér? Sajnálom, de nincs.
Hány óra van? 20:30.
20:30-at mondtál!
Ilyenkor nem csengetünk be másokhoz.
Tényleg a legrosszabbkor. És sajnálom, de nincs vajam.
Nincs vajam. Jó éjszakát!
Ki volt az, mama?
Madame Cabanis. Tudod, az alsó szomszéd, akinek nincs haja.
Vajat akart!
- De mama, van itthon vaj! - Nem ez a kérdés.
Nem vagyok vajkereskedő. Szeretnék kedves lenni, de mindegy.
Az ügy lezárva, hozom a desszertet.
Apropó La Gravelle. Nem akartam róla beszélni,
de ha már mindent kimondunk...
Amikor a papa lecserélte a kazánt, adtam neki 4000 eurót.
És most szükségem lenne rá. Nem fogom a mamától kérni, már így is...
Igen.
- Van róla papírod? - Nincs. Csak nem kérek papírt a papától!
Gondolom, bemondásra kell elhinnünk.
Nem hiszel nekem?
- Nem hisztek nekem? - De.
Kénytelenek vagyunk elhinni, nem gond.
De, van gond.
Azt mondod, hiszel nekem, közben meg hazugnak tartasz.
Azt hiszed, kitaláltam,
és a papa halálát kihasználva csikarnék ki pénzt?
Nem mondok semmit, Stéphanie.
Ha pénzt akarsz, adunk. Mi kellene még?
Tartsd meg a pénzed! Legyen ajándék a papának.
Szívesen adtam.
Azt mondtad, a papa összes cuccát kidobtad,
aztán kiderül, hogy egy biciklit sutyiban megtartottál.
Kölcsönadtál, de semmi nyoma sincs.
- Nehéz téged követni. - Hagyd békén!
Nem kérdeztem a véleményed! Minek szólsz bele?
Egyke vagy, mit tudsz te erről?
Ne foglalkozz a családommal! Én se foglalkozom a tollaiddal.
Ne beszélj velem így!
- Nem lehet így beszélni másokkal. - Hova mész?
Nálam van a kocsikulcs.
Beragasztotta az utolsó bélyeget.
Ma reggel még úgy örültem, hogy eljöttök vacsorázni.
El akartam mondani pár dolgot. A konyhában töltöttem a napomat.
Szépen felöltöztem, fodrásznál is voltam.
Erre ti azzal vádoltok, hogy mélyhűtött ételt készítettem,
hogy Alzheimer-kóros vagyok,
olyanokat mondtok, amiket testvérek nem mondhatnak,
amiket nem mondunk egy családban.
Szerencséje van a papának, hogy már nincs itt és ezt nem láthatja.
Köszönöm életem legrosszabb estéjét. És most lefekszem.
Semmihez se nyúljatok, majd holnap rendet rakok.
Madártejet készítettem, a hűtőben van.
Akkor én megyek.
Holnap visszajövök megölelni a mamát.
- Segítsek? - Nem kell.
Akkor holnap.
Szia, Chacha, Steph vagyok.
Biztosan Carcassonne-ban vagy.
Nem, semmi különös,
csak kedvem lett volna beszélgetni egy kicsit.
Akkor puszi, szia!
Mama?
Mama? Mit csinálsz? Hová mész?
Avignonba megyek Anne-Marie-hoz. Jót fog tenni.
- És kösz, hogy elpakolsz. - De ilyenkor?
A 21:52-es vonattal megyek. Anne-Marie vár az állomáson.
- Levegőváltozásra van szükségem. - Kikísérlek az állomásra.
Nem kell, ott tesz le a busz, és egyedül akarok menni.
Nem, mama, már késő van. Csak nem mész egyedül busszal?
Mama! Nem fogjuk lekésni.
Nem kell kikísérned, egyedül is megoldom.
Nem hagylak egyedül.
- Tessék! - Köszönöm. Visszaváltható?
- Tessék? - Visszaváltható?
Visszaváltható, ha nincs kezelve.
Ha nincs kezelve.
- Megvan? - Igen, meg.
Jó, hát akkor, nagyszerű. Szia!
- Kezelned kell a jegyedet. - Bízd csak rám. Szia.
- Ne segítsek? - Ne, majd én elintézem!
Majd én...
Hopp, kész is!
Nem, nem kezelted, nem adta ki ezt a hangot.
Így csinál, ha kezeled...
Tudod? Hangot ad. Nézd! Figyelj!
Látod? Most kezelve van. Jó?
Köszönöm, drágám! És most szia, drágám.
Nem szeretem, ha a kocsiig kísérnek.
Az olyan öregasszonyos, ha a kocsiig elkísérnek.
Ne aggódjon, hölgyem!
Mi ütött ma este mindenkibe? Nem kértem magától semmit.
Nem igaz!
Jól vagy? Biztos, mama?
- Biztos? - Jól vagyok.
Menj már el! Szia, édesem.
- Minden rendben? - Igen, kedves vagy. Mit csinál még?
Igen, majd hívlak. Szia. Menj el!
- Jó utat! - Szia! Menj el!
A 14838 számú vonat Avignon felé azonnal indul.
Kérem vigyázzanak, az ajtók önműködően záródnak.
Figyelem, a vonat indul!
Segíthetett volna.
Kuka.
Adjon vissza... egy eurót.
Köszönöm.
Hulla vagyok.
Stéphanie kikísért a pályaudvarra.
Leugrottam a vonatról. El kellett bújnom.
Mi történt? Miért nem mondtad...
Majd elmesélem. Pokoli volt ez a vacsora!
És már nem is tudom.
- Talán inkább ne mondjuk el nekik. - Mi?
Jól áll az öltöny.
- Biztosan kócos vagyok. - Nem.
- Tetszik, amikor kócos vagy. - Hoztam neked pitét.
- Ki az? - Carole.
Mennyi az idő? Mit keresel te itt?
Hogyhogy mit keresek itt?
Én is eljöhetek a mamához, nem?
Nem értem.
Nem volt otthon, nem veszi fel,
küldtem egy csomó SMS-t, nem tudom, hol van.
- Alainről beszélsz? - Igen, aggódom miatta.
Miatta vagy inkább magad miatt aggódsz?
Hála neked egész éjjel mászkáltam, gondolkodtam,
láttam egy rókát, elhagylak.
Ez meg mit jelent?
Azt, hogy egész éjjel mászkált,
gondolkodott, látott egy rókát, elhagy.
Csak így? Egy másodperc alatt kidob a kukába húsz évet?
Egyedül maradok 46 évesen. Minden férfi szemétláda.
Ne zavartasd magad!
Csak ezek az SMS-ek roppant tanulságosak.
Tegnapelőtt Alain üzenete:
"Bocsánat, szerelmem, megállt a villamos,"
"kések, gyalog kell mennem. Csók." A válaszod...
- Mindig, ahogy a kedve tartja. - Nem, ez nem jó neki.
Megszívta a villamos miatt.
Nézd, mit válaszoltam!
"Oké, majd melegítsd meg a kajádat..." stb.
"Várlak, szerelmem."
Nem, nem ezt válaszoltad. Hanem ezt:
"Akkor majd melegítsd meg magadnak a kaját." Pont. Nincs "szerelmem".
- Játszol a szavakkal. - Nem játszom, olvasok.
"Menj el a függönyért!"
"Elfelejtetted szervizbe vinni a kocsit."
"Be kell vásárolnod."
"A ruhámat a tisztítóban felejtetted."
Igen, tudom. Szörnyeteg vagyok.
Egy éve nincs egy SMS,
ami ne úgy kezdődne, hogy "kell, elfelejtetted, nem csináltad meg"...
Egy SMS, egy szemrehányás. Agyrém. Nem meglepő, hogy lelép a pasas.
Az SMS-eken kívül van egy másik érdekes alkalmazás.
A naptár. Nézd! Látod?
Minden szerda 15 óra. Látod, mi volt?
Az van ide írva: "papa".
Két évig én hordtam kezelésre,
mert Nicolas ugyebár ül a babérjain Mulhouse-ban,
neked pedig olyan fontos munkád volt, hogy nem értél rá.
Én pedig két éven át minden szerdát a papával töltöttem.
És nem bánom.
Nem hinném, hogy a te naptáradban is ez van.
Elvitted egyszer is? Tudod egyáltalán, hová kellett vinni?
Igen, tudok róla, én fizettem a kezeléseket.
Akkor minden rendben.
Átutaltad a pénzt, így foglalkoztál a papával.
Nincs semmi gond.
Nem vagyok olyan, mint te.
Nem tudtam olyannak látni. Féltettem.
Szerinted én nem féltettem?
Mindegy, nem érdekes. Én vagyok a hülye,
a balek. Ha csinálok valamit, az senkit sem érdekel.
Egyedül maradok 46 évesen, biztos jót mulatsz rajta.
Elment az eszed? A nővérem vagy.
Szeretem a férjedet, minden rendbe fog jönni.
- Igen, pont úgy fest. - Minden házasságban előfordul.
Letusolhatok?
Otthon vagy. Tiéd a tusoló egyharmada.
A bojler egyharmada is a tiéd. Se több, se kevesebb. Egyharmad.
Szerelmem! Tudom, hogy..
néha igazságtalan vagyok.
Csúnyán beszéltem veled, igazad van, hogy leléptél.
De szeretlek, Adj még egy esélyt!
Ennyi.
Üzenet törlése.
Bocsánatot szeretnék kérni a vacsora miatt.
Egy kicsit... szóval... érted.
Én is egy kicsit... Érted.
Mert egy kicsit féltékeny vagyok.
Sőt nagyon féltékeny vagyok. Igazából mindig is az voltam.
- Hagyd már ezt! - Tudom, hogy gond van velem.
De engem nem szerettek úgy, mint téged.
- Egy példát sem tudsz mondani. - Figyelj...
Mindig is rendetlen voltál. És ez szórakoztatta a papát.
Ha én nem tettem el valamit, leszidtak.
Nem vagyok rendetlen,
csak kreatív koncepcióm van a rendről, ami egyénibb és művésziesebb.
Már a születésemmel kezdődött. Vegyük a nevemet.
Nem bántak velünk egyformán.
A papa és a mama nyilván tudták, hogy a Carole ronda név.
Szándékosan csinálták.
A Nicolas rokonszenves, a Stéphanie meg tekintélyt parancsoló.
A Stéphanie tekintélyt parancsoló?
Mondj egy tekintélyes Stéphanie-t! A monacói Stéphanie most felejtős.
Van egy csomó Stéphanie. Ott van Stéphanie...
Hogy is...? Nem tudom a nevét. De van egy csomó menő Stéphanie.
De Carole-t hiába is keresel.
Kell lennie valahol egy híres mazsorettnek. De hol?
És a becézése: Steph, Nico, ütős, jól hangzik.
Én meg Caca vagyok.
Megyünk aludni?
Fogalmam sincs, el tudok-e aludni.
Keresek neked egy pólót.
Tessék, ezt vedd fel.
Nézd, mit találtam a garázsban! A rajzaink.
Ezt figyeld! Carole, Carole, Carole, Carole...
Én voltam a kedvenc, de mind a te rajzod.
- Igen, vicces. - Ja, de! Nico.
- De ez csúnya. - Csúnya.
Mi is volt ez? Mama és mi, nem?
Igen. Az én vagyok a nagy szemüvegben?
Igen.
- Ki nem hagytad volna. - Nagy szemüveged volt.
- Te itt alszol, én meg itt. - Jó.
Nem nagyon értettem, mi van a munkáddal.
- Kész kupleráj. - A te esetedben meglepő.
Nem fárasztalak vele.
De, fárassz csak! Meséld el!
Tudod, én és a papírmunka...
Jól aludtál?
Maga volt a pokol. A macska folyton kapart.
Látod? Agyrém. Mit csinálsz?
Ha nem haragszol... Van itt valami, amit nem értek.
Főzöl nekem kávét?
Igen, de előre szólok, hogy nagyon, de nagyon rossz.
Megvan, emlékszem már!
A zöld GS. Emlékszel? Amikor éjjel defektet kaptunk a mamával.
Bundás kenyér! Hű, de régen ettem! Nagy vagy!
A mama receptje.
Sajnálom, de van itt valami, ami nem stimmel.
Mikor tudtad meg, hogy az ügyfél csődöt jelent?
Tavasszal.
Az április 12-i ajánlott levél szerint a SOFRADIP csődöt jelent.
Igen, ez húsvétkor volt.
Kerestem az eredetit a kuplerájban, de nincs ott.
Csak egy fénymásolat van.
Ellenben ezt találtam. A boríték az átvételi elismervénnyel.
Az átvételi elismervény januári. Oké?
A levél, amit januárban kaptatok.
Ennek a levélnek a másolata pedig áprilisi.
Valaki megbuherálta. Átírta.
A január 1-et április 4-re.
Nem tudom... Nem értem.
Nem is nézted meg?
Ismersz. Enyhén szólva allergiás vagyok a papírokra.
Kár, mert ez azt jelenti, hogy három hónapja...
valaki már tudta, hogy az irodátok padlót fog majd.
Mikor fizetted ki Charlotte részét?
Mikor is? Februárban.
Vicces, február pont január után van.
Charlotte tudta, hogy be fog zárni az iroda.
Eladta neked a részét,
holott tudta, hogy falnak rohan a cég.
Képtelenség! Charlotte nem ilyen!
Charlotte a legjobb barátnőm. Mintha a testvérem lenne.
Érted, mit akarok mondani... Kizárt, hogy Charlotte ilyet tett.
Végül is jó hír, visszakaphatsz valamennyit.
Jut eszembe, megírtam a csekket.
- Nem írtam rá nevet. - Köszönöm.
Charlotte Murat. Három napja önöknél vásárolt sós vajas macaront.
Igen. Úgy tudom, arrafelé...
Alain küldte. Az van benne, hogy találkozzunk.
Nem tudom, jó ötlet-e, de majd meglátjuk.
- Jacqueline? - Jó sokára találtam ide.
- Hogy itt milyen szép! - De hát mit keres itt?
Nahát! Medence! Feszített víztükör...
Ráadásul micsoda kilátás! Gyönyörű!
Elnézést, Jacqueline, de...
És ezek a nagy üveges tolóajtók! Látszik, hogy építész keze van benne.
- Elnézést, de épp indultam. - És az amerikai konyha!
Nagyon jó! Két sütő is van! Remek!
Ez meg mi? Óriás hűtőgép.
Régi álmom, de túl kicsi hozzá a konyhám.
Én is imádom a pezsgőt.
Első osztályú ez a bundás kenyér.
- Mint a mamáé. - Én csináltam.
Talán egy kis cukor kéne még bele.
Kedves.
- Mit csinál, Jacqueline? - Felmegyek.
A fürdőkád a szobában! Pompás! És milyen nagy!
Biztos sok meleg víz kell bele. Kazán van vagy bojler?
Kérem, Jacqueline, elég volt! Mondtam, hogy el kell mennem.
Nem tudom, mit csinál apád unokatestvére, de jól csinálja.
Jó ez a kis hely a világ végén.
Nagylelkű ember lehet.
És diszkrét is, mert csak a te neved van a postaládán.
Nem, de ez...
Egy férfihoz képest nagyon rendes. Semmit se hagy elöl.
Bárcsak ilyen lett volna a férjem!
Mondd, mi van a terveiddel: Carcassonne-nal és a vendégházzal?
Végül is a tengerpartot választottad.
Csak mert Stéphanie azt hiszi, minden pénzed ráment Carcassonne-ra.
Ezért aztán aggódik miattad az én kislányom.
Háromszor fogok feltenni egy kérdést. Az igazat akarom hallani.
Amikor eladtad a részed Stéphanie-nak,
már tudtad, hogy az ügyfeletek csődbe fog menni?
Elment az esze? Össze-vissza beszél!
Charlotte, másodszor is megkérdezem:
amikor eladtad a részed Stéphanie-nak,
már tudtad, hogy az ügyfeletek csődbe fog menni?
Nem, nem vagyok jós. Fogalmam se volt róla!
Nem volt szerencséje, ennyi.
Harmadszor és utoljára kérdezem:
amikor eladtad a részed Stéphanie-nak,
már tudtad, hogy az ügyfeletek csődbe fog menni?
Basszus, az agyamra megy!
Már megtörtént, már megtörtént! Már megtörtént.
Hozzánk jártál uzsonnázni. Nálunk nyaraltál La Gravelle-ben.
Mindig is a legjobb barátnője voltál.
Akkor miért? A pénzért?
Maga soha nem félt a szegénységtől?
Én nem bírom. Nem bírom.
Tudtam, hogy mindent elveszítünk. Pánikba estem.
Nem tudom, mit mondjak. Sajnálom, Jacqueline.
Jacqueline! Mit tesz most?
Elfogadjuk a kedves ajánlatodat.
Miféle ajánlatomat?
Összepakolsz, és Carcassonne-ba mész.
Ott van a vendégházad.
És odaadod ezt a kis putrit a világ végén Stéphanie-nak,
amíg meg tudtok egyezni. Mint jó barátnők.
Sokba kerülnek az ügyvédek.
Nem szabad most feleslegesen költeni.
Nem adok puszit.
Mit mondhatott volna? Meg fogtok egyezni.
Jó, mama, de nekem kellett volna beszélnem vele.
Nem vagy abban az állapotban. És különben is, ha csak várunk...
Nézd, mama! Emlékszel?
Amikor defektet kaptunk Pouliguenba menet a nagypapához.
- Nem emlékszel? - Homályosan.
A nyári szünetben történt. A papa nem volt velünk.
Aminek örültem, mert nem füstölte tele a hülye Gauloises-ával a kocsit.
Emlékszel, mennyit kínlódtál, hogy kicseréld a kereket?
Nem Jean úr állt meg segíteni?
- Tényleg? - Igen, igen.
Mit kereshetett ott?
Segített nekünk.
Hajnali 2-kor defektet kapsz Bretagne egy eldugott sarkában,
és az egyetlen, aki arra jár, a 4. emeleti szomszéd?
Mázlink volt.
Az egyetlen ember a világon,
aki Aix-en-Provence-ban lakik és Bretagne-ba megy napozni.
Tényleg, folyton összefutottunk vele Pouliguenban.
Még mindig itt lakik. A minap összefutottam vele. Ugye, mama?
Kéred az utolsót, mama?
Egy másik férfit szeretek.
Ezt akartam elmondani tegnap a vacsoránál, de látván a hangulatot...
- Jean urat? - Igen, Jeant.
Basszus...
Akkor hozzá mentél fel a negyedikre?
És neki kellett a hatodik szék?
Mióta tart? Kímélj meg a...
"nem emlékszem, aki szeret, nem számol"-tól.
Nem is vagy Alzheimer-kóros. Végül is ez az egyetlen jó hír.
Apátokkal az utolsó pillanatig minden jó volt. Szerettem.
- Aha. - Őt is szerettem.
- Igen, persze. - Steph!
Várjál már, megcsalta a papát!
Na és? Titeket nem csaltalak meg. A papa nem tudott róla.
Nem bántjuk azt, akit szeretünk.
- Marha könnyű! - Nem, nem könnyű.
De jólesik elmondanom.
Ne haragudj, de hallgatni sokkal nehezebb.
- Te nem mondasz semmit? - Hát...
És te?
Szeretsz, kicsim?
Miről beszélsz? Nem ez a téma.
De, ez a téma. Mert én szeretlek titeket.
És ezért szeretném, ha boldogok lennétek.
És Jeannal boldog vagyok.
Természetesen mi is szeretünk. Nem ez a kérdés...
És örülök, hogy boldog vagy.
Apa alig egy éve halt meg, és csak így bedobod...
Bocs, de nekem ez túl korai.
Tévedtem. Hiba volt, hogy be akartam mutatni Jeant.
Tudom, mit csinálunk. Soha többé nem beszélünk róla.
Ezt hívják családi titoknak. Az is marad, és ez így van jól.
Mit csináltok ma este? Mert jöttök nekem egy vacsorával.
- Együtt ehetnénk a tengerparton. - Persze, mama, oké.
Nekem vitorlástalálkozóm van...
Elintézem, mama.
És te, Stéphanie?
Nem tudom. El kell hoznom Léót.
Mama, nem kell annyi vaj a húsra!
- Jó, hogy lemondtad a vitorlázást. - Fontos a mamának, hogy itt legyek.
- Elmaradt? - Igen, nincs elég szél.
- Stéphanie jön vagy nem? - Nem tudom.
Igen.
Juj, de szép itt, mama! Elhoztad a fürdőgatyámat?
- Rajtad van. - Ja, tényleg.
Szia, Léo! Hű, de megnőttél!
Nagyon pontosak vagytok ma.
Szia, Léo!
Szia, Carole!
Szia, Mamina!
Mama, hoztam egy vendéget.
Köszönöm, édesem. Köszönöm! Köszönöm, gyerekek!
Ő Jean. Ő Jean.
Mindenesetre szeretik egymást.
Na, jó. Megisszuk azt a pezsgőt?
- Igen. Nico, te nyisd ki! - Kibontjuk a pezsgőt.
- Mama, pezsgőzünk! - Tessék.
Tessék.
Nem rossz, mi?
Melyik a te szobád?
Az enyém az lesz.
Magyar szöveg: Szabó Anita www.btistudios.com